Rør ingenting, Casper. Jeg er tilbage om lidt, okay? Grib.
Casper! Rør intet, sagde jeg. Denne urne er meget farlig.
–Undskyld, far. –Tag det roligt, mester.
Der må bare ikke ske dig noget. Lad os stille den tilbage.
–Ja. –Okay.
Far? Har du det godt?
Far?
Casper, skat? Farfar er i telefonen.
–Hej, farfar. –Den årlige okkultgalla er i aften.
–Wow. –Først ville jeg ikke med...
...fordi jeg skal stå i butikken, men de ringede og bad mig komme.
Jeg skal have en ærespris med pokal og det hele. Min første pokal.
–Tillykke, farfar. –Nogen skal være i butikken imens.
–Hvad med mor? –Hun arbejder, og jeg har kun jer.
–Hvad siger du, min dreng? –Jeg skal til fodbold.
–Jeg kæder holder sammen. –Okay, jeg kan jo bruge...
...trofæhylden til mine stammemasker. Held og lykke med fodbolden.
–Tak, farfar. Farvel. –Farvel.
Det er en smuk, solrig dag i dag. Sådan en dag kan intet gå galt.
–Fodbold, Casper? –Mareridt. Jeg har ikke været der...
Jeg ved det godt. Det er hårdt, men der er gået 15 år.
–Hvis han lukker en dag eller to... –Det kan han ikke, og det ved du.
Jeg kan ikke, okay? Der hviler en forbandelse over stedet.
Skat. Glem ikke din frokost og husk, hvad jeg gjorde med skorpen.
Jeg skar dem, som du vil have dem. Vær nu en sød dreng.
–Glem ikke tandbeskytteren! –Jeg klarer mig, mor.
–Okay, skat. Hej! –Hej.
Jeg må hellere være på den sikre side.
Men når ørnen æder ilderen, kan man ikke ekstrapolere seksuelle undertoner.
–Meget kreativt, Lucy. –Tak, mr Duffy. Jeg elsker ørne.
Det er også kreativt.
Mr Galloway. Pænt af dig at behage os med din klodsede tilstedeværelse.
Godt formuleret.
–En cool tegneblok. –Jeg klatter med penne.
–Okay? –Klatter med penne?
Det næste kvarter skal I skrive et digt om en jaloux haj.
Det bliver sikkert spændende.
Altså, så jeg lige din lillefinger røre ved Charlottes knæ?
Du skal lige vide, at hun sagde, min blok var cool.
–Hvorfor inviterer du hende ikke ud? –Det ville Patricks muskler nyde.
–De er så store. –Det er bedre end at tegne hende.
Siger pigen, som dater lærerarassistent Burt. Hvad så?
–Moden og fælles poesiinteresse. –Moden?
Fyren, som i et digt sammenlignede dit hår med en hotdog? Er det ham?
–Ja, og? –Det er da latterligt!
Burt, har vi fået mr Galloways eksamensopgave?
–Nej, sir. –Det tænkte jeg nok.
Er du klar over, at du ikke har afleveret din eksamensopgave, Galloway?
Ja, det er jeg, for jeg har den her. Jeg ændrer bare et par ting.
–Ikke sandt? –At skrive er at skrive om.
Har jeg ikke modtaget den i morgen, dumper jeg dig.
Tag det roligt.
–Jeg er færdig. –Det ved jeg.
Og hold op med at lave kruseduller!
Jeg synes ikke om kruseduller. Jeg har ikke skrevet det til dig?
Krusedullede jeg ikke det? Ikke flere kruseduller!
Jeg ved ikke, hvad jeg skal skrive. Jeg skal nok bo hos mor altid.
–Spise hendes kødboller, til jeg er 75. –Skriv hvad som helst.
Jeg skrev et stykke, der hed "Feministsneglen". Duffy gav mig A.
–Hvad? –Se, mine venner.
–I prima stand fra 1970. –At du kan tjene penge på krus.
Sælg og byt, i sidste uge fik jeg en autocamper.
I aften har jeg en stor sending, som skal til det polske krusselskab.
Min onlinevirksomhed blomstrer. Jeg vil tjene masser af penge.
–Casper, hvad skal du efter eksamen? –Det ved jeg ikke.
–Vanvittigt. –I aften er det 1700-tals poesi...
...og en lille japansk chardonnay. De passer rigtig godt sammen.
–Indtil da... –Minutterne føles som knive i øjnene.
–Burt, jeg har noget, du må eje. –Jaså, hvad er det?
Man ved aldrig, hvornår man får brug for et hotdog-krus.
–Hvor meget? –Du får en specialpris, 100 dollar.
–Jeg har 80. –Det er i orden, tak.
–Knive i øjnene, Becky. –Det er som narko.
–Hej, drenge. –Vi ses, Burt.
Se, der er pokalen til den store hadekampen i aften.
Jeg husker min første pokal. Den bedste dag i mit liv. Mest forbedret hygiejne.
En sand historie.
–Ulækkert. –Jeg dufter rigtig godt nu.
–Casper, hvad er der? –Pokalfyren derovre.
Farfar skal hente en pokal i aften og vil have mig til at passe butikken.
–Hvad svarede du? –At jeg skulle til fodbold.
–Hoppede han på det? –Hvorfor griner I? Jeg er god til det.
–Jeg har godt fat i svineskindet. –Pas på!
–Av, min arm. –Godt grebet, Casper.
–Jeg fik den. –Et billede.
–Husk at oploade det, Becky. –Helt sikkert.
Hej, sygeplejerske. Jeg er forelsket i Lucy Winthrow.
–Hendes ørnedigt var ret sexet. –Daz, klar til kampen i aften?
–Touchdown er mit mellemnavn. –Godt, for jeg hader Wildcats.
–Hej, Lucy. –Skrid, taber.
–Du bliver min. –Han er så irriterende.
Pas på, stinker.
Daz, hvis du vil have pokalen i aften, skal du give mig bolden.
–Er du fuld, Patrick? –Rend mig. Tænk hurtigt, Galloway.
–Okay. Hold op. –Chill out, Daz.
Jeg laver sjov. Kom, piger. Vi gør som babyen og smutter ud.
Vognen venter.
–Hej, Lucy. –Hej, Lucy.
–Tak, Daz. –Vi er som en familie.
Vi tager os af hinanden.
–Familie... Vi er som brødre. –Ja, og hvem vil spise burritos?
–Jeg. –Prøv chilien, så får du, hvad du vil.
–Vi har en deal. –Pokal-fyren.
–Kommer du, Casp? –Ved I hvad? Gå i forvejen.
–Jeg skal ordne noget. –Som du vil.
Hej, farfar.
Hej. Hvad laver du her? Skulle du ikke til fodbold?
Jeg blindtarm gik af led. Desuden er vi jo familie.
–En bror stiller op for en anden. –Vil du passe butikken?
–Hvis det hjælper dig. –Det er var en god nyhed.
Det er ikke hver dag, jeg får en ærespris fra det okkulte selskab.
–Okay... –Jeg viser dig rundt...
...og forklarer... reglerne.
Et, luk aldrig i åbningstiden.
To, husk at låse, når du går.
Og tre...
Under ingen omstændigheder må nogen nærme sig den urne.
–Er du med? –Ja... helt sikkert.
Lad mig fortælle en historie. Din farfars far, Gilbert Galloway...
–...fangede onde ånder. –Som i Ghostbusters?
–Snarere en dæmonknuser. –Shit.
Den urne indeholder resterne af den ledeste–
–og mest ondskabsfulde ånd af dem alle.
–Hvad sker der, hvis den bliver knust? –Ånden plager den, som sætter den fri.
Man skal have respekt for den, ellers bliver ens liv et levende helvede!
Men tag det roligt. Der sker ikke noget...
–...så længe du ikke kvajer dig. –Okay.
Nå, nu smutter jeg.
–Så hurtigt? Er det sandt? –Jeg har en lang køretur foran mig.
Dyk!
–Min blindtarm, defekt. –Husk reglerne...
...så ordner alt sig. Jeg er meget glad for det her, Casper.
Farfar, jeg... Jeg har styr på det!
Jeg klarer ikke det her. Du milde...
Kors...!
Vent lige. Jeg skal købe noget.
Er det dig, Charlotte? Bruger du også tandbeskytter? Jaså?
–Også jeg. Ja, det er lidt pinligt... –Casper?
–Hej. –Hvad laver du her?
Arbejder. Men ikke hårdt, for det er dumt. Jeg tager det cool, for jeg...
–...er en cool fyr. –Arbejder du her?
Jeg passer butikken for farfar.
Casper, selvfølgelig. Din farfar taler tit om dig.
–Gør han? –Jeg kommer her tit.
Her er så cool. Hvorfor har jeg aldrig set dig her før?
Aldrig? Ved du hvad? Jeg har nok været om bagved–
–for at arbejde med de meget uhyggelige ting.
–Charlotte, her er ulækkert. –Jeg skal lige betale for bogen.
–Ved du hvad? Huset giver dig den. –Nej.
Jo. Se det som en tak til en trofast kunde hos Occult Barn.
–Tak. –Selv tak.
Goddag, sir. Jeg tager tre bøffeltestikler, tak.
–Lucy, vi er skabt for hinanden. –Mon?
–Nå, hvad vil I... –Lukke dig inde i frygtens skab?
Frygt? Med frygtet mener du vel favorit? Er det det, du mener?
Favorit, ja. Det var det, jeg ville sige.
Casper, hvad skal din farfar have for det krus? Jeg kunne score kassen.
Det er en urne og må ikke sælges eller berøres.
–Kom nu, alt kan forhandles. –Nej, ikke den der.
–Det burde den. –Det bliver den ikke.
–50 dollar? –Den er meget cool.
–Synes du? –Ja.
Jeg spurgte din farfar om den, men han skifter altid emne.
Jeg ved ikke hvorfor.
–Char, skal vi smutte? –Ja, et øjeblik.
–Casper ville vise os en cool urne. –Ville jeg?
–Hold op med at ryge græs. –Patrick, du er en idiot.
–Jeg kan ikke. –Spild ikke min tid. Vi går, piger.
Vent, nej... Jeg mener, at I ikke må gå uden at have set den.
–Virkelig? –Ja.
Kors...
Forsigtig, Casper. Han er ikke så atletisk.
Jeg har ventet meget længe på at se den. Forsigtig, Caspie.
–Tab den ikke. –Den er uvurderlig.
Skynd dig nu, fjols.
–Smil. –Rolig, Becky. Den er farlig.
–Må jeg røre ved den? –Okay.
Din hånd.
Rolig, Casp. Har du en kost og lidt tape, så laver jeg den.
–Forbandelsen hviler over os nu, Seth! –Ikke sandt, Casper?
Nej, det er sandt. Urnen indeholdt en ond ånd, som nu vil plage en!
Så alle, vi ser i øjnene, begår selvmord og bliver til zombier?
–En frygtelig ting at sige. –Zombier er overvurderede.
Ikke en almindelig zombie, men en, der er besat af askedæmonen i urnen.
–Så halvt zombie, halvt dæmon. –En såkaldt zemon.
–Bedre. –Det er ikke en joke.
–Du er en joke. –I stedet for at æde ens hjerne...
–...giver den en sugemærker. –Ja!
Og så vil man dræbe sig selv og bliver til en zemon.
–Klart. –Det er da ulogisk.
Og så kan man forføre dem med tungekys, og så bliver de ens slave.
–Jeg synes om den orale besættelse. –Alt burde begynde ved midnat.
–Det er en kliché, Seth. –Skal vi sige klokken ti?
–Ja, ti er fint. –Vi skal til fodbold.
–Ti er for tidligt. –Det er okay.
Stopper vi ikke forbandelsen inden daggry, er vi fortabt for evigt.
–Det skal være for evigt. –Sikke en styg forbandelse.
–En frygtelig forbandelse. –Er alle med?
En, to, tre, forbandelse!
–Lyn! –Du er tosset.
–Vi må finde et beskyttelsesrum! –Du er underlig.
–Nej. –Jo.
–Ud, alle sammen! Ud med jer. –Rolig, Casp, det er okay.
–Græd ikke. –Mine øjne sveder bare.
–Nu smutter Paddy Wagon. –Vi ses, Casper.
Der sker ikke noget, okej? Det ville være cool, men det gør der aldrig.
–Tak for bogen. –Selv tak.
–Hej. –Vi ses, Casp.
Jeg er ked af det, mr Onde Urne. Jeg ordner dit lille hjem.
Værsgo, stygge, onde askeånd. Jeg sagde jo, jeg ville ordne dit hus.
Sådan.
Vi er helt færdige nu.
–Hej, skat. Maden er færdig. –Ikke tid, forbandelse.
–Hjemmelavede kødboller. –Hvor er hammeren, mor?
Under vasken. Din farfar ringede i dag og var meget stolt af dig.
Du er en meget sød dreng, skat. Casper? Casper?
Hvad er der, Becky? Jeg barrikaderer mig inden ti.
Skal du på date? Undergangen er nær! Den er på vej!
Ved du ikke... Hvilken farve læbestift du skal vælge? Tag rød.
Ja, tag electric fuchsia! Jeg er ligeglad med dit læbestiftproblem!
Ingen øjenkontakt efter ti, okay?
Skaf en timer.
Ingen øjenkontakt, ingen zemoner.
Barrikaden er færdig.
Godt, kun ni minutter tilbage.
Nej, jeg skal have proviant! Man kan aldrig få for meget majs.
–Farfar er i telefonen. –Kors! Hej, farfar.
–Hvordan gik det i dag? –Det var alle tiders.
–Der er ikke sket noget dårligt. –Det går også fint her.
–Min pokal. –Tillykke, farfar, men jeg må løbe.
Jeg er et vinblad, skrøbeligt og svagt. Til jeg ser dig, min store taks.
Hvis jeg kunne iføre mig en frakke lavet af din kærlighed.
Så ville jeg som blad vinde mit træ.
–Det er alle tiders. –Er det? Jeg ville ændre bladet...
...til en finere metafor. Det er en start, i hvert fald.
–Jeg ville ikke ændre noget. –Ikke? Tak.
Skal vi flytte festen ud på balkonen og tænde faklerne?
Den årlige hadekamp er begyndt. Patriots er tilbage i rød zone.
Vil det lykkes dem at vinde pokalen i år?
Det finder vi ud af. Fansene er vilde, ligesom cheerleaderne.
Se pokalen skinne.
Proviant, ja. Toiletpapir, ja.
Toiletpapir, men ingen latrin. Jeg skal bruge en latrin!
Mor, hvor er min spand? Mor?
Wock n' Roll.
–Casper. –Nej! Nej...
–Har du røget græsset, Casper? –Er du okay? Selvmordstanker?
–Sig det. Har du røget græsset? –Nej, jeg har ikke røget græs.
Hvorfor opfører du dig så som en narkoman?
Der skete noget dumt i butikken i dag. Du har heldigvis ikke begået selvmord.
–Lav ikke sjov med det, Casper. –Undskyld, mor.
Det var godt, skat. Vi taler om det, når jeg har været i bad.
–Jeg elsker dig. –Og jeg elsker dig, mor.
Der hviler ingen forbandelse over os.
–Dine øjne er majestætiske. –Burt.
Ville det være for arrogant af mig at sige...
...at jeg er forelsket i dig til op over begge ører?
Wow, jeg ville ikke sige arrogant, snarere for tidligt.
–Jeg flytter efter eksamen. –Ja, for tidligt.
–Det er vinen, der taler. –Det er i orden.
Wow.
–Så vil jeg udbringe en skål. –Okay.
Til min elskede Becky. Og skønheden i alle vores fælles stunder.
–Og dermed vil jeg sige adieu. –Adieu.
Jeg ved ikke hvorfor...
Herregud... det er ikke sandt.
Det går ikke.
Håbløst.
Scorer de nu, er pokalen deres.
Se på mig. Nu stråler du, Tony. Du får den på to, okay?
Det kan bande på. Tag bolden denne gang.
–Tab aldrig bolden. –Okay.
Nu gælder det.
Sådan der! Patriots, baby! Patriots!
Jeg elsker dig, Tony! Touchdown!
–Tony løber ind og skubber... –Jeg skal bruge den her.
–Hvor skal du hen? –Tony, receiveren...
...spidder sig selv med den første nedslagsmarkør.
–Tony har spiddet sig selv! –Patriots!
–Tony! –Booyah, baby! Booyah!
–Hvorfor? –Det er dejligt.
Det er sygt!
Det kan ikke passe. Du godeste...
Jeg må væk.
Det er, hvad jeg kalder et touchdown. Nemlig!
Er I klar? Go...
–Charlotte, jeg er bange... –Jeg stikker pennen ind i øjet...
En kniv eller noget...
Fjollet.
Hej, det er Seths superkrusbar. Indtal en besked.
Håbløst.
Jeg sagde jo, at alt var okay, Becky.
Er alt i orden derinde?
Mor?
Sig noget, mor. Jeg kommer ind, og det kan blive underligt.
Mor...
Tving mig ikke til at bruge den!
Nej!
Ulækkert...
Nej... Mor?
Mor? Mor?
Kom nu...
Pokkers. Sig, at det er en ren i pyjamas.
–Det er vi meget kede af, hr. –Herregud...
–Hun kom pludselig farende. –Glem geværet, vi jagtede ænder.
–12 gauge. –Giv mig det. Jeg vil skyde lidt.
–Det her føles rigtigt. –Nej! Nej!
–Nej! –Casper!
Det er så skønt at se dig. Mor blev en zemon...
–...jeg løb, og nu er hun død. –Det gør mig meget ondt.
–Hvad laver du med en armbrøst? –Burt er... jeg ved ikke helt, hvad...
–...men du havde ret, forbandelsen. –Jeg vidste, at det ville ske.
–Og de andre? –Kampen!
–For fanden da... –Vi har alvorlige problemer.
Hvis vi er helt stille, falder de måske i søvn igen.
Løb!
Vi må væk! Skynd dig!
–Sker det her virkelig? –Vi må finde Seth.
–Hvilket svar, idiot? –Vil nogen bære mig?
Min kondi er for dårlig!
Seth! Kom, vi må væk!
–Hans telefon er der. –Han er her ikke.
–Vi må først forstå, hvad der sker. –Og det betyder...
–Der hviler en forbandelse over os. –Undskyld, at vi ikke troede på dig.
–Så alt, vi sagde i butikken, sker. –Jeg kan ikke huske, hvad vi sagde.
Alle, vi ser i øjnene tager livet af sig, vender tilbage som zemoner...
–...og vil dræbe os med sugemærker. –Hvis dumme idé var det?
–Min. –Men man kan styre dem med tungekys.
–Min fejl. –Jeg skal skide.
Han var sammen med sin mor klokken ti.
Zemon-angreb!
–Undskyld. Troede, du var en zemon. –Nej, det er bare hjerneafkøling.
Lucy er i min lejlighed. Vent, er det her en slags indgriben?
–Hvor har du været? –Jeg skulle sende min pakke.
–Sig, at du ikke mødte nogen. –Heldigvis...
Da jeg havde sendt pakken til Polen, spurgte en flot pige om vej.
Hun var vist svensk. Så mødte jeg en hæler i vejkanten–
–som gav mig en god pris på nogle højttalere. Så hjalp jeg en dame.
–Hun var en rigtig gilf. –Gilf?
–Ja, en granny I'd like to fuck. –Det er nok.
Så fyldte jeg mine krus med slush. Den røde, selvfølgelig.
Og så havde jeg en sjov snak med sælgeren om de ulækre pretzels.
–Og så kom jeg hjem. –Så mange, da du sendte en pakke?
Nå, ja... I butikken kom en hippie ind og købte en salsapretzel.
Så snakkede vi krus, og det førte til en tur med hans ven, Tito.
Og så fyrede vi en fed, og så kom jeg hjem.
–Hvor mange af dem så du i øjnene? –Alle. Det er jo et karaktertræk.
Hejsa!
Vi skal dø alle sammen!
Det er fedt, han er en af hippierne. Du er så stenet, at du er blevet blå.
Pas lige på mine varer, folkens.
–Sikke et røghul. –Han er en hivzemon.
Nej, lad være.
–Hovedet var et godt valg. –Tak.
–Så forbandelsen er virkelig? –Ja, vi skal væk. Nu.
–Farfar har sikkert bøger, der hjælper. –Jeg går ikke tilbage til butikken.
–Forkert tidspunkt til brok, Patrick. –Ved du hvad...
–Vi må hellere gå. –Ja.
Har du stadig den autocamper, du byttede dig til?
Seth! Hør her. Hvor er nøglerne til autocamperen?
–På skrivebordet. –Jeg har dem.
Tag et våben, alle sammen. Det her bliver snært.
–Kastestjerner? –Ja, de var billige på nettet.
Så smadrer vi.
Pærelet.
–Så er det ud! –Heja for os!
–Vent! Hvor er Casper? –Jeg ordner det.
Vi kommer!
–Casper, de har fundet os. –Jeg magter ikke det her, Becky.
–Kom nu. Vi må ordne det her. –Mor kommer ikke tilbage.
–Det ved jeg. –Nej, jeg vil ikke...
Vi klarer det her, okay?
Tag kagerullen og var parat til glatte zemonrøv ud som en rigtig mand.
–Hvad med Seth? –Han er i camperen med de andre.
–Jeg tager noget papir med. –Godt.
Det bliver ikke bedre end det her.
Du milde... Åh gud...
Det her er slemt.
Det er meget slemt.
Milde Matilda...
–Kom nu! –Skynd jer!
–Den vil ikke starte!
–Paddy Wagon! –Lad mig forsøge!
–Sig zemon. –Det her skal du altså oploade.
–Patrick... –Du må gøre noget.
Hej, Charlotte.
–Slip hende! –Jeg tror, det her virker.
Ja, sådan.
–Kør. –Hold fast. Kom nu!
–Tak for hjælpen, Patrick. –Jeg er sulten.
–Skynd dig, stinker. –Jeg gør det så godt, jeg kan.
–Lad ham nu være. –Hvis side er du på, Char?
–Vær stille. –Kom nu.
–Farfar! Hvad laver du her? –Jeg ville sætte pokalen op.
–Hvad er der sket med urnen? –Den gik i stykker.
–Det siger du ikke? Det er alvorligt. –Jeg vidste det.
Men håndterligt.
–Godt. –Det er rigtig godt.
Lås døren.
Jeg begynder at blive god til det her.
–Hvad pokker er det der? –En zemon.
Fortæl præcis, hvad der skete, da I smadrede urnen.
Vi pjattede om en forbandelse, som handlede om, at vi så på folk–
–og så ville de tage livet af sig og vende tilbage som zombiedæmoner.
–Såkaldte zemoner. –Og glem ikke sugemærkerne.
Og ordner vi det ikke inden solopgang, er vi fordømt for evigt.
–I er mærkede! Ånden! –Vi pjattede bare med Casper...
–...dit barnebarn. –Man spøger ikke med forbandelsen!
–Jeg er enig. –Det, I sagde, da den sidste aske...
–...ramte jorden, vil ske. –Jeg vidste, at det var alvorligt.
Denne bog kan hjælpe os.
Ånden har brændt en ny regel om forbandelsen ind i bogen.
Meget cool.
Den er så blank.
–Nej, farfar! –Vi så på ham hele tiden.
Det er en meget kompliceret forbandelse.
–Giv mig bogen. Der er stadig håb... –Gør noget!
Det her er så ironisk...
Vi har fået selskab.
Jeg synes ikke om ham. Hvad skal jeg gøre?
–Herregud... –Hold ud, farfar.
Din farfars far...
–Den er i hans... –Hvad?
–I skal grave. –Grave hvor?
I skal... grave...
Farfar... Farfar, nej! Farfar...
Farfar...
Nej!
Casper.
Casper, vi må væk, inden han bliver en zemon.
–Vi klarer det her, makker. –Beklager, Casp.
–Hvor skal vi lægge ham? –Jeg har en idé.
–Hvad har vi? –Urnen indeholdt en ond ånd...
–...som hjemsøgte egnen her. –Caspers farfars far fangede den.
–Han var en helt, Casper. –Ih ja? Kan vi ordne det her nu?
Ja, men vi har meget at gøre inden solopgang.
Som er om 6 timer og 13 minutter.
Okay, så for at fange ånden igen, skal vi genskabe urnen med følgende ting.
Først skal vi bruge aske fra den gamle urne.
–Jeg har den. –Godt. En ny urne at fange ånden med.
Jeg så noget derovre.
Og så skal vi brug et kranium til at lukke urnen med–
–og et hjerte fra en padde for at få liv i den.
–Hvor finder vi et kranium? –På antroposofi. Kom til timerne.
–Fortsæt. –Så skal vi bruge et ur...
–...fra åndens tidligere eksorcist. –Det må være Caspers oldefar.
–Nogen idéer? –Han hed Gilbert Galloway.
Vi tjekker det på biblioteket.
–Så skal vi tilbage til campus. –Jeg troede, det sted var værdiløst.
–Kryds urnen af på listen. –Døren!
–Hun er vist en lykkejæger. –Okay?
Åh nej. Jeg troede lige, at det ikke kunne blive mere sygt.
–Våben, vi skal bruge våben. –Vælg.
–Jeg ved, hvad jeg vil have. –Okay.
Her er mine skydevåben, og det her er mine kugler.
Se, hvad jeg fandt. Farfar lod mig prøve dem her. Der var fire.
Vi kan ikke flygte herfra!
–Bagdøren, efter mig! –Skynd jer!
Stop mig ikke nu.
–Der røg zemonen. –Lucy, pas på. Hop ind.
–Tak! –Farfar, bogen.
Nej! Nej! Farfar! Nej, lad være...
Nej, Daz! Nej, gør det ikke.
–Farfar! –Kom nu, af sted.
Casper, jeg er meget ked af det med din farfar.
Tak.
–Nu er det nok. Stands bilen! –Okay.
–Hvad er der? –Det er nok nu. Vi går, Char.
–Nej, Patrick. Vi må holde sammen. –Vi går nu, Charlotte.
–Nej, jeg går ingen steder. –Jeg ved, det har været hårdt...
...men jeg synes, at vi skal redde os selv.
Vi kan starte forfra. Kun dig og mig, ligesom før. Hvad siger du?
Har du vrangforestillinger? Patrick, vi går ikke i 9. længere.
Hvorfor skulle jeg stikke af med dig efter din opførsel i aften?
Fint. Bare glem det. Og glem os.
–Okay? Du har valgt side. –Det her handler ikke om sider!
Jo, det gør. Jeg vil gøre det let for dig. Bliv hos dine små venner...
–...mens jeg tager til grønnere egne. –Det ville jeg ikke gøre.
Hold kæft, stinker. Vi får se, hvor langt I kommer uden en leder som mig.
–Patrick, gør nu ikke noget dumt. –Patrick? Hvor skal han hen?
–Det er for meget. –Du skal vide en ting, Char.
Vi var kun sammen, fordi jeg ville have en trekant med Lucy.
–Modbydeligt. –Hej, bitcher!
–Du godeste! –Hjælp!
Åh nej...
–Kors... –Han er død.
–Betyder det, at du er single? –Seth, det er ikke morsomt.
–Det gør det da. –Det tænkte jeg nok.
–Vent, hørte I det? –Hvad? Nej.
Herregud!
–Det var dem, der myrdede mor. –Er det der en pumpgun?
–Hold fast! –Hvordan bruger man dem her?
Træk splitten ud og kast den.
Hej, dæmon-hillbillies! Det her er for min mor!
–Det var sejt! –Det har jeg aldrig prøvet før.
–Jeg nød det næsten. –High five, Lucy.
–Det var tæt på. –Hvorfor stanser vi?
Dårlige nyheder.
Hvis jeg havde vidst det her, ville jeg have fyldt benzin på.
Det ligger isoleret. Der er kun en fyr, som halvsover foran tv'et.
–Er der nogen snacks? –Helt ærligt, Seth?
–Jeg er lækkersulten. –Nu skubber vi.
Parat? To, tre...
Der er rapporter om selvforvoldte skader over hele byen.
Og tilbage til musikken.
Bare så du ved det, er jeg ikke så god til den slags.
Vi spiller cool og giver ham 20 dollar for benzinen, undgår øjenkontakt–
–og går. Nemt nok.
Ingen kan se mine øjne gennem den her.
–Det må vi håbe. –Ja. Okay...
Der er signalet. Kom.
Hej og godaften, sir. Vi tager benzin for 20 dollar.
–Fin autocamper. –Helt sikkert.
–Den spinder som en kat. –Lad mig se prisen på dem der.
Ved du hvad? Jeg har dem vist i lilla, så...
–De er for små til mit ansigt. –Så bliver det 20.
Jeg fik noget i begge mine øjne, da du gjorde sådan.
–Det stikker også i mine øjne. –Virkelig?
–Min motorolieudstilling! –Nej, undskyld.
–Unge! Ingen respekt for historie. –Nej, du må ikke gå ud.
–Tid til plan B. –Har vi sådan en?
–Ryd op efter jer! –På ham, Seth.
–Casper. –Din hånd.
Du trådte på min ryg, dit udskud. Forsvind!
Tak for benzinen.
–Seth, skynd dig! –Jeg er på vej!
–Ikke kønt, men vi klarede det. –Jeg så ham i øjnene...
...men jeg havde maske på, så det burde være okay.
Ved I hvad...?
Nej, nej, nej...
Fandens! Maskerne virker ikke.
Vi fik i hvert fald benzin.
Seth og Lucy, I går ind på biologilabbet og finder paddehjertet.
Charlotte og Becky går på bib. Find en masse om Gilbert Galloway.
–Casper, du holder vagt her. –Perfekt. Hvad med kraniet?
–Jeg ved, hvor de opbevarer det. –Vi burde holde sammen.
–Nej, vi holder os til planen. –Det vil vrimle med zemoner...
–...og vi så, hvordan det gik Patrick. –Vi har ikke tid, Casper.
–Jeg advarede jer fra starten. –Hvad mener du med det?
Ingen lyttede til mig om urnen, og se, hvordan det gik.
–Det er ikke fair. –Jeg ville set ikke tage den ned.
–Giver du mig skylden? –Det var ikke sådan ment.
Kom, Becky.
Det var ikke sådan ment! Jeg...
Du giver mig kvalme.
Tag det roligt. Vi er tilbage om lidt.
Det var ikke sådan ment.
–Okay... –Det er sygt.
–Aldrig dissekeret en padde før? –Nej.
–Det er faktisk sjovt. Her. –Jeg har det dårligt.
Efter det, vi har oplevet i aften, er det her ingenting.
–Jeg ødelægger nok det hele. –Umuligt, for du er perfekt.
–Synes du? –Ja, på alle måder. Gør det nu.
Når vi har printet det, går vi tilbage til bilen og ser på det.
Det lyder som en god plan. Casper mente ikke, hvad han sagde.
Det ved jeg. Staklen har allerede mistet sin mor og farfar i aften.
–Hvad skete der med Caspers far? –Han døde for øjnene af ham som barn.
Og det skete i Occult Barn. Siden da har butikken været hans største skræk.
Wow, det forklarer en hel del.
Var det en krage? Eller en ørn?
–Radioen vil berolige mig. –De er døde! Alle er døde!
Nej!
Hvordan har du det? Med Patrick og det hele.
Jeg har forsøgt at komme på en måde at slå op med ham så længe–
–at jeg ikke indså, at det ville være så slemt.
–Vi går, inden der sker os noget. –Jeg henter papirerne.
–Voilà. Et paddehjerte. –Det er meget lille.
Ja. Okay... tak.
–Du er enorm. –Josh?
Sikke en overraskelse, mr Galloway. Kruseduller og ulovlig parkering?
–Professor Duffy, hvad laver De her? –Jeg rettede opgaver...
...og lage mærke til, at din ikke var i bunken.
De er i stor fare. Tag hjem, lås døre og vinduer, gem hunden.
Er det her endnu en dum undskyldning for ikke at have afleveret opgaven?
–Nej, sir. –Godt, for jeg dumper dig.
–Se på mig, når jeg taler. –Stol på mig, det ønsker De ikke.
Se på mig, sagde ja. Jeg er ældre, selv om jeg ser godt ud af min alder.
Jeg vil aldrig se på Dem. Aldrig nogensinde.
–Har du røget græsset, dreng? –Nej! Det hedder græs, ikke græsset.
–Hvorfor siger ældre altid sådan? –Godt.
Nu skal du flytte køretøjet til en godkendt parkeringsplads.
–Sir? De skal tænke gode tanker. –Ja. Jeg skal gå nu.
Nej, Duffy! Vent!
Okay...
Lad mig ordne det her. Tid til at forføre og gøre til slave.
Hej, Joshie. Kom og se mig danse.
Du...
–Hit med læberne, store dreng. –Det her er vist ikke så smart.
–Det virker. –Gør det?
Okay... rør din næse.
–Hop op og ned. –En zemonslave.
Hvor sødt. Okay, stop.
Nu klør du mig på ryggen.
Det minder mig om den aften, da far var bortrejst. Dine hænder...
Hvordan skulle jeg kunne glemme dine hænder, Josh? Jeg elsker det!
–Se ikke sådan på mig. –Ja...
Nu er det nok. Flyt dig!
Joshie, tid til et bad.
Hvorfor gjorde du det, Seth? Han kunne være blevet vores slave.
–Ingen zemonslave rører min pige. –Hvem siger, at jeg er din pige?
Tænk glade tanker, Duffy.
Zemontid. Du godeste...
Smag på det her, Duffy!
Jeg er i frigear!
Herregud, det er modbydeligt!
Jeg gjorde det.
–Jeg gjorde ham til min slave. –Er det sandt?
Casper.
–Er det professor Duffy? –Ja, han overlevede ikke.
Jeg ved, at det ser slemt ud, og jeg vil ikke lyve...
...men jeg reddede autocamperen.
Jeg er også meget ked af det, jeg sagde tidligere.
Jeg mente det ikke. Vi er alle ramt, og uden jer...
...havde jeg helt sikkert ikke klaret mig så langt. Så tak.
Stod jeg med det hele tiden?
–Casper du har lidt hjerne i ansigtet. –Hjerne? Hvor, her?
–Den er ret stor. –Ja, overalt.
Der er lidt mere...
Løb!
Hil dig, Maria!
–Hvor er Dazzle? –Hvor er han?
Razzle-Dazzle, baby! Kør! Kør!
Du havde ret, Casp. Det vrimlede med dem i skolen.
Har du forstrakt lysken? Er der sket noget?
–Nej, jeg er bare forpustet. –Okay.
Jeg går om og hviler mig.
–Jeg er så træt. –Zemoner kan være ret sexede.
Lad os se, hvad vi har. Det her var alt, vi fandt om Gilbert Galloway.
–Se fotoet, det ligner dig. –Vi ved, hvor han er begravet...
...men mere kunne vi ikke grave frem.
–Grave frem, nemlig. –Hvad?
Det sidste element, lommeuret. Han har sin egen tidsting.
Farfar sagde noget om min oldefar. Det var ikke noget vås.
Ved I, hvor han er begravet? Han blev begravet med lommeuret.
Det var det, farfar ville sige. Vi må grave min oldefar op.
–Bogstaveligt talt, i aften med spader. –Er det sandt?
–Hvorhen? –Dagger Cliff-kirkegården.
–Skynd dig, Seth. –En kirkegård midt i zemonforbandelsen?
Det er betryggende.
–Daz, hvad laver du? –Ser på udsigten, hvad ellers?
Det ser ud, som om du vil hoppe ud ad vinduet.
–Ja! Jeg vil hoppe! –Nej! Glem det, Daz!
–Slip mig! –Daz, hvad fanden laver du?
Hvad er der i vejen med dig?
Okay... Min jagt på kraniet gik ikke så godt.
Dazzles mislykkede kranium- og zemoneventyr.
Der var zemoner overalt, og kraniet var ikke på sin plads.
Til sidst så jeg zemonerne spille fodbold med det.
Zemonerne så mig og kastede kraniet. Jeg tog det og begyndte at løbe.
–Det lyder da fint nok. –Jeg blev grådig, Becky.
Zemonen Tiffany kiggede, og jeg tænkte på forførelsestingen–
–og besluttede at prøve. Jeg troede, jeg havde styr på det–
–men det var hende, der forførte mig. Hendes tunge drønede rundt.
Og bang! Så gav hun mig en sutter, og jeg bare: "Du gav mig en sutter."
–Øjeblik. En sutter? –Ja, et blowjob.
–Okay, fortsæt. –Så jeg tog fat i hendes babser...
...og kastede hende så langt, jeg kunne. Jeg kalder det mit babskast.
Zemonerne løb efter mig, og resten ved I.
Nu kan jeg kun tænke på at tage mit eget liv.
–Nej! Stop! –Hold op med det der.
Jeg kan ikke gøre for det.
–Pludselig blev jeg meget bange. –Vi lader dig ikke tage livet af dig.
Okay. Har vi noget salve? Min pik er ved at brænde op.
Kranium, ja. Paddehjerte, ja. Urne, ja. Aske, ja.
–Der mangler kun en ting. –Tænk at vi graver min slægtning op.
Jeg kan ikke fatte, at farfar er død.
Din farfar troede på dig, og det gør jeg også.
–Gør du? –Ja.
Jeg synes, at du er speciel.
Lucy?
–Du må tilgive mig. –For hvad?
Det her. Jeg kunne ikke lade være!
–Razzle-Dazzle, baby! –Selvmordstruet tosse på vej!
–Han tager øksen! –Duk dig!
Jeg har lige slået min bedste ven med en spade.
Daz slog mig i hovedet. Jeg tror, jeg bløder.
–Seth, se det her. –Hvad helvede...
Folkens, jeg er nået ned til kisten.
Jeg vil meddele officielt, at jeg ikke er sulten længere.
Gilbert, det her er dit barnebarns barn. Trist at mødes sådan her.
Uret. Lommeuret.
Vent! Vent!
Burt?
–Skal det være et digt? –Tilbage, alle sammen.
Det er vist et job mere til zemonforføreren. Halløj...
...zemon-Burtie.
Hold op med det der!
Hold straks op! Du skulle skamme dig. Du kommer valsende–
–og giver Lucy, af alle piger, et sugemærke og opfører dig grimt.
–Det virkede ikke. –Du havde flotte bevægelser...
–...og det var rigtig godt. –Jeg anstrengte mig.
–Du var alle tiders. –Burt, jeg gennemgår meget lige nu...
...og hvis du virkelig elsker mig, må du give mig plads.
Jeg ved, hvad det er. Men nu skal du gå.
Gå din vej!
Undskyld...
–Jeg tror, tiden er inde. –Nej.
–Jeg vil altid huske paddehjertet. –Sig ikke sådan, Lucy. Alt bliver godt.
Det var så lille.
Nej...
Nej!
–Seth, vi er nødt til at gå nu. –Jeg vil blive her altid.
–Seth, hun bliver en zemon. –Det er ikke Lucy længere.
–Jo, der er da. Hej, Lucy. –Seth.
Vent. Jeg har lært af den bedste.
Frem med den, Hot Lips. Tid til at forføre og gøre til slave. Jeg går ind!
–Åh nej... –Ulækkert.
Det virker. Jeg tror, det virker.
–Løft hånden. –Det virkede.
Min favorit-zemonslave. Se lige...
Jeg vil præsentere jer for min nye skattebasse.
Zemonslaven Lucy. Jeg tror, at vi kommer sammen.
Sødt, men kan vi gå nu?
Hør... Hvor er Daz?
–Han er oppe i træet med bierne. –Du er allergisk over for bier, Daz.
–Du er allergisk over for bier. –Dødeligt allergisk.
Men jeg har jo sagt, at jeg ikke kan lade være.
Hvorfor? Hvorfor bier? Mine øjne og min næse!
Min nære og mine ører...
Alt andet end bier! Bierne! Bier!
Casper. Lov mig en ting...
Hvad som helst, Daz.
Lov mig, at du oploader det.
Det lover jeg.
Nej!
Vi skal gå nu. Solen er på vej op. Skynder vi os ikke, er vi fortabt.
Vi må tage os af Daz. Han kender planen og gør nok alt for at stoppe os.
–Jeg kan forsøge at forføre ham. –For risikabelt og ulækkert.
Tak, fordi du sagde det. Det ville blive mærkeligt og socialt...
Ved I hvad? Gå over til bilen og gør jer klar. Jeg tager mig af Daz.
–Er du sikker? –Ja.
–Træk gardinerne for, så vi kan hygge. –Ja, det gavner seancen.
Den eneste måde at bryde forbandelsen på.
Tak, fordi du reddede mig fra farfar, Daz. Du gjorde det rigtige.
Godt så... Ned med dig.
Det burde holde på dig.
Godt.
Alt er ordnet.
–Nu er det klaret. –Så ifølge bogen...
...skal vi lægge alle elementerne i urnen og lukke den med kraniet.
–Hvor er urnen? –Lucy havde den vist sidst.
Det var den, Daz slog hende i hovedet med. Der er gået i tusind stykker.
–Har vi ingen urne? Skønt. –Hvad gør vi nu?
–Seth, du havde ret. –Havde jeg?
Man ved aldrig, hvornår man får brug for et hotdogkrus.
–En wienerurne. –Alle tager en genstand.
–Først skal vi bruge asken. –Jeg har den.
Fulgt af paddehjertet.
Derefter lommeuret for at stille tiden tilbage.
Og til sidst kraniet til at lukke urnen med.
Sæt det på, Casp.
Nu gælder det. Virk nu, mr Hotdogkrus.
–Virkede det? –Ja, selvfølgelig.
Lucy er stadig en zemon.
Vi har ikke tid til det her. Hvad skal vi gøre?
–Vent, noget andet bliver brændt ind. –Hvad?
–En asterisk. –Jeg hader dem.
–Hvad står der? –For at ophæve forbandelsen...
...og slippe kraften løs skal en af de fordømte...
–Hvad? Hvad skal vi gøre? –Ofre sit eget liv.
Vent, skal en af os tage livet af sig?
–Det er tosset. –Der må være en anden måde.
–Tiden løber ud. –Vent, Casper!
Det er snart daggry.
Jeg gør det! Tiden er knap, og jeg er skyld i alt det her.
–Casper, det er alles skyld. Lad være. –Jeg skal.
Casper, nej.
Alt bliver godt, okay? Det lover jeg.
Okay.
Seth, tag dig af pigerne, og tillykke til jer to.
Jeg ved det.
Her.
Noget, du kan huske mig for. Det var dejligt at lære dig at kende.
–Er det mig? –Den skulle være sød, ikke styg.
Den er perfekt.
Tak.
Okay...
Tre minutter.
Casper, vil du tage livet af dig med en kagerulle?
Ja...
–En armbrøst? –Har du en bedre idé?
–Fint, den der virker. –Helt sikkert.
Den bliver alle tiders.
Patrick? Pas på!
–Becky! Nej! –Du godeste.
–Patrick? –Lucy, tag dig af Becky...
...så klarer jeg Paddy Wagon.
Se, der er en flot pige derinde!
Becky, Becky...
–Becky, vent. –Okay, Casper.
Jeg kan ikke gøre det her selv. Forlad mig ikke.
–Slut af med et brag, Caspie. –Nej.
Jeg elsker dig.
Hør nu...
Casper, pas på!
Håndgranaten.
Stop så!
Hvad synes du om denne trekant, Patrick?
Casper, grib!
Du skal slippe mig nu, Dazzle.
Hjælp mig, broder.
Jeg ved, du er derinde et sted. En sidste gang...
Zemonen forsvinder i et brag!
Casper? Casper?
Vågn op, jeg er her.
Casper. Hej, Casper. Vi klarede det.
–Vi er i live, mand. –Er vi ikke døde?
Hvor er zemonerne?
–Du klarede det, du reddede os. –Fint.
Jeg er meget stolt af dig, Casper.
–Billederne er væk. –Alt er som sædvanligt igen.
–Intet har forandret sig. –Næsten intet.
–Virkelig? –Så siger vi det.
Nu har du en historie til Duffy, Casp.
Casper, du var så flot, da du gik på scenen.
–Din far ville have været stolt. –Store nyheder.
Jeg udvider mit krusimperium og har fået en ny partner.
Jeg skal give websitet et mere forførerisk touch.
–Det gør du. –Værsgo, mr Galloway.
Jeg ville give dig A, men det zemon-halløj var lidt langt ude.
Men det med udstødningsrøret var fint. Herligt og charmerende.
–Pøj-pøj, min 38. favoritstudent. –Tak, Duffy.
–Held og lykke med fremtiden. –Vil De tage et billede, mrs Galloway?
–Meget gerne. –Tak.
Vent på mig. Beklager, men jeg fik en sutter.
–Sig kødboller. –Kødboller!
Lock n' Roll.
–Jeg skal lige ordne skørtet. –Parat?
Ja.
–Casper, se. –Mine damer...
...jeg er til trekanter længere, så lad os lave en firkant.
–Sikke en taber. –Ja.
–Jeg slap med skrækken. Af sted. –Af sted!
Hej, børn. Hvordan går det? Jeg nåede det desværre ikke.
–Jeg skulle jo være her. –Det er derfor, vi er her.
Nu har vi fået vores eksamen og håber, at vi kan blive ansat her.
Virkelig?
–Vil I holde øje med butikken? –Vores lejlighed skal jo betales.
–Det er et stort sted. –Vidunderlige nyheder.
Til side!
Er du parat?
–Hvor skal du hen? –På ferie. Jeg har ventet i 50 år.
–Glem ikke hovedreglerne. –Hold åbent, lås efter dig...
–...og gå ikke for tæt på urnen. –Og?
–Og din pokal. –Nemlig.
Aloha, børn. Jeg sender et postkort.
–Sådan. Han så glad ud. –Han er ikke den eneste.
Vil du give mig et sugemærke?
Vi er totalt døde!